- Hold ham! Du vet hva loven sier. - Loven er bare møkk.
Prisen for en av kongens hjorter er din høyrehånd. Sett i gang.
Vær så snill. Vis barmhjertighet. Min hustru...
Hun venter barn. Hvis hun ikke får mat, mister vi barnet.
Og når barnet er født, stjeler du for å mette enda en munn.
- Jeg trenger hånden min! - Du kan få din straff nå.
Hvis du tilstår, blir straffen mildere.
Vi kan nøye oss med en finger, men da blir det ingen rettssak.
Jeg ville uansett mistet både den og hånden.
Ta fingeren.
Legg hånden der. Sånn.
- Jeg har ombestemt meg. - Ingen får anke dommen.
Hva i...? Hvem der?
Jeg bommet visst! Slipp ham, før jeg sikter bedre.
Vis deg! Du trosser loven!
Så vidt jeg vet, straffes krypskyting med pryl eller gapestokken.
Loven må være hard for å bli respektert.
Burde da ikke straffen stå til forseelsen?
- Jeg bestemmer ikke lovene. - Men du håndhever dem.
Mine menn og jeg foreslår at du bestemmer deg for å dra.
Vi er omringet, sir.
- La hans kone få mat. - Jeg vet ikke...
Hva beviser det?
- Jeg bommet igjen. - Slipp ham.
Gud velsigne deg, sir. Og dere, mine herrer.
Kom. Vi overlater skurkene til sin skjebne.
Skulle vi være skurker? Vis dere aldri her igjen, kujoner!
- Stille! - Vi vant, og de burde skamme seg.
Kom tilbake, så skal min herre og jeg sørge for-
- at dere må stikke av med mer enn bare halen mellom beina!
"Min herre og jeg"? De var bare to!
Det burde jeg ikke sagt. Løp, Robin. Løp!
Det var listig.
Etter fem års kriger glemmer du fortsatt den siste, Much!
Det er så mye å huske.
Når vi kommer til Trent, skal jeg gråte. Jeg skal hulke som et barn.
For alle lidelsene i Palestina, for redslene vi så, -
- og fordi jeg er så sulten.
- I Locksley skal jeg spise biff. - Du sa svin i går.
Da var jeg ikke like sulten. Jeg kan spise svin og biff. Og lam.
Det vil jeg veldig gjerne.
Jeg får nesten lyst til å synge...
- Ingen sang. Kommer ikke på tale! - Det blir en munter sang.
Og tragisk! Tenk, så tragisk at du har overlevd tyrkerne-
- og nesten kommet hjem, bare for å bli drept av din egen herre.
Flaks for deg at jeg ikke blir lett fornærmet.
En mer smålig mann ville blitt fornærmet og såret.
En listigere mann ville sunget mindre.
Vi blir ikke her. Nå er det slutt på heltedådene.
Vi skal rett hjem.
- God dag, min venn. - Er dere på flukt?
Nei, vi skal hjem til Locksley etter en lang ferd.
Dere ser ut som dere er på flukt. Vil dere hjelpe meg med grøfta?
Min datter Sarah og jeg spanderer svinesteik som takk.
- Vi blir her. - Vi er nesten hjemme.
Vær så snill. Vær så snill.
Jeg er glad i deg. Har jeg noen gang sagt det?
Kaller dere det å grave? Har dere løftet en finger før?
Svinesteik... svinesteik...
- Takk. - Hvor skal dere?
- Hjem til Locksley. - Det er sent. Overnatt i låven vår.
- Takk, men jeg tror ikke... - Venter noen på deg i Locksley?
- Det tror jeg ikke. - Hvorfor haster det slik, da?
- Din far! - Han slår deg i hjel om han ser noe.
- Sarah... - Men han skal ikke se noe.
Jeg skal farge tøy for sheriffen, for jeg har ikke råd til skatten.
Sheriffen er en rettferdig mann.
Hvis du forklarer vanskelighetene og kysser ham...
Kysser ringen hans. Han vil forstå det.
Dere har visst vært lenge borte. Gamlingen er avsatt.
Vi fikk en ny sheriff for fire år siden.
- Hvor er maten? - Jaså? Så interessant!
For han er en rettskaffen gamling...
Jeg sa jo at vi har en ny, yngre... Du hører ikke etter.
- Robin! - Jeg skal drepe deg!
- Jeg vil ikke slåss! - Synd, for det vil jeg!
Du valgte feil mann å bråke med. Jeg har gått i rustning tidligere.
Jeg har aldri tapt med sverd, verken for riddere eller knekter.
Much!
Herre!
Hent pakningen vår, Much. Skynd deg!
Nå har du meg, sir. Innvilg meg et siste ønske.
- Hva da? - Et siste kyss.
- Det der kan du ikke gjøre! - Jeg sa det jo! Ikke stopp!
- Hvorfor hører du aldri etter? - Fortere!
Jeg sa ingenting.
Hallo!
Hvor er alle sammen?
- Dan Scarlet? Det er meg! Robin! - Robin?
- Er det virkelig deg? - Vi kommer uskadet tilbake.
Nei, forresten. Stygt medfarne. Men lykkelige. Og sultne.
- Mest sultne. - Hellige jomfru Maria! Det er deg!
- En ulykke? - En episode.
- Men det er som det er. - Fortell.
Guy av Gisborne styrer godset ditt på oppdrag fra sheriffen.
Vi betaler mye til kongen i det Hellige landet.
For å overleve... Det var feil, men guttene mine jaktet litt ulovlig.
Jeg skulle stoppe dem, men Gisborne var først. Vi ble tatt.
Noen måtte miste en hånd. Heller meg enn Will eller lille Lukey.
- Jeg er gammel. De er unge. - Dette er galskap.
Du har bygd halve landsbyen. Dette godtar jeg ikke!
Jeg er fornøyd bare guttene mine har det bra.
- Kom, gutter. Dette er herr Robin. - Det er i orden. Bare kom!
Her er buen min. Pappa lagde den.
Hvorfor ser buen din sånn ut?
Det er en sarasensk bue. Den har motbuer.
Den retter seg ut når man spenner den.
Selv om den er liten, blir den sterk.
Kan du virkelig treffe en mann på 1500 meters hold?
- Det vil jeg også lære. - Måtte du slippe å skyte noen.
Det sier pappa også. Drepte ikke du mange da du kjempet med kongen?
Se på meg nå.
Hold opp haken, og husk... å puste inn først!
- Vent! - Han er en ære for deg og Jane.
- Nei... - For to år siden.
Hun sa at hun spiste, men hun ga maten til guttene.
- Hele byen lider. Ikke bare oss. - Jane. Din gode, sterke hustru.
Ikke rør dere!
Ti melsekker mangler på lageret. Vi skal finne dem.
- Ut med deg. - Alt skal gjøres rede for.
- Slutt å kjempe! Still deg der. - Det var alt, sir.
Hvem hjalp ham?
Tilstå nå, så viser jeg kanskje barmhjertighet.
Vi skal finne de andre. Hent gutten.
Vent. Guy av Gisborne?
Sir Guy av Gisborne. Bukk for din herre!
Jeg er Robin, jarl av Huntingdon og herre over dette godset.
Dine tjenester trengs ikke lenger.
Charles, Thomas.
- Thornton. - Velkommen tilbake.
Tapp et bad til herren, og finn fram rene klær.
- Til meg også. - Much er ikke lenger min tjener.
Som takk for hjelpen i Det hellige landet, er han nå en fri mann.
Han skal få overta Bonchurch. Til da er han gjest i mitt hus.
Jeg vil gjerne spise noe mens jeg bader.
- Der er tjenernes boliger. - Det visste jeg.
Velkommen tilbake, Locksley. Jeg har stelt eiendommen for deg.
Jeg har forvaltet godset med veiledning fra sheriffen.
Og jeg ville sette pris på mer respekt foran folket.
- Hvor lenge har du vært her? - I fire vintrer nå.
Og folket respekterer deg fremdeles ikke?
- Vi skal dra straks. - Tjenerne hjelper dere å pakke.
- Hvordan var Det hellige landet? - Blodtørstig.
- Vår konge vinner visstnok. - Han dreper flest.
- Er ikke det å vinne? - Blodsutgytelse er ingen seier.
Du elsker krig. Jeg har sett deg kjempe.
- Når da? - Det husker jeg ikke.
Jeg har forandret meg.
Adelsrådet møtes i morgen. Sheriffen vil nok feire din hjemkomst.
Adjø. Én ting til, forresten.
Jeg skal også feire min hjemkomst ved å benåde alle mine bønder.
- Bare sheriffen kan gjøre det. - Han skal gjøre som de adelige vil.
Ta det opp med sheriffen, da.
Var krigen forferdelig? Hvordan var det?
Krig er bare for mennene. Du ville blitt opprørt, lille venn.
Jeg har hørt at døende menn alltid roper på mamma.
De er til for badevannet. Rosenbladene...
Det visste jeg!
Kle på deg, Much. Vi skal besøke sheriffen.
Jeg ville foretrukket å spise, bade og sove.
Jeg glemte at jeg lovet deg det. Bare bli her.
- Er det noe galt? - Ja, England. Og Nottinghamshire.
Den gamle sheriffen ville ikke godtatt det. Jeg må snakke med ham.
Sov godt, min venn. Du har fortjent det.
Herre!
- Hva med all maten? - Gå til landsbyen.
Hent alle familiene. Ingen får spise før dem. Ikke jeg heller.
Bær ut mat til de syke.
Du mente selvsagt ikke det om at ingen får spise.
Så du gjorde det? Selvsagt. Det er i orden.
Det er helt i orden. Har noen sett hesten min?
- Forsvinn! - Det er jo meg! Din venn Robin.
- Dere er skurker som vil lure meg! - Jeg har gode hensikter.
Jeg er ikke sheriff lenger. La meg være i fred.
- Dere hørte hva far sa. Dra. - Marion? Det er meg. Robin.
- Gratulerer. Gå. - Går det bra? Jeg har tenkte på deg.
- Gå. - Vi skal gå.
Husk på Nottingham og deres folk!
- Interessant... - Interessant? Det er jo utrolig!
- Vi var som sønner for ham. - Hun er fremdeles ugift.
Og jeg som trodde at du var her for sheriffens skyld.
- Det var jeg! - Vær så snill...
- Takk for maten, herr Robin. - Er det noe mat igjen?
Robin! Husker du dette?
Egget mitt, egget mitt! Hvor ble det av?
Du har spist det! Nei, da! Her er det!
Du likte den da du var liten.
- Har du spist masse mat? - Du er en fin gutt.
Takk for at vi fikk mat. Fort dere! Ta med eggene!
Hvis det er slutt på eggene, skal han få bank.
Hva foregår, Dan?
Unge Benedict ble redd og fortalte at mine sønner stjal melet.
De er ført til Nottingham. Robin...
Jeg lover at jeg skal løse dette. Jeg snakker med sheriffen.
- Hvor er alle sammen? - Onsdager var jo markedsdag før.
Det er det nok fremdeles.
Det må være en feil.
- Dette er ikke noe å le av. - Hvor mange menn har du?
24. Og han har én, men...
- Eiendommen er fremdeles hans. - Bla-bla-bla.
Jeg ville sette pris på din støtte.
Ta det rolig. Det er ditt igjen i løpet av en måned.
24 mot én...
Måneden har vært god. Vi har drevet inn nesten 300 pund.
Ville du gjerne vært kongen i Antiokia? Ledetråd: Nei.
300 pund holder ikke til en sultende hær. Du lovet meg 500.
- Det er mer enn før. - Hurra...
Kongen sulter i Det hellige landet, -
- men det er mer penger enn før.
- Robin av Locksley. - God morgen, alle sammen. Sheriff.
- Fortsett, dere. - Velkommen tilbake, Locksley.
- Du er fornøyd med Guys forvaltning? - Nei, jeg tror du er mer fornøyd.
Bøndene dine er opprørske.
- To av dem sitter i arresten. - Tre.
Du vil få problem med disiplinen. Loughborough?
- Takk, sheriff. - Jeg har aldri hatt slike problemer.
- Tidene forandrer seg. - Ikke til det bedre.
Du burde vite at kongen trenger midler til vår hellige krig.
- Er det vår krig? Eller pavens? - Vi står sammen med paven.
Vi faller sammen også. Jeg har sett det.
- Hva foreslår du at vi gjør, da? - Stopp alle skattene i dag!
- Svært vittig. - Jeg spøker ikke.
Det er markedsdag, men ikke noe marked.
Og så?
Den som dyrker litt mer enn familien trenger, -
- kan bytte bort det overflødige på markedet, og grevskapet får sin del.
Men fram til da må vi hjelpe hver bonde-
- med å forsørge familien sin og komme tilbake til markedet.
En mann...
...som kan forsørge familien sin, blir bedagelig. Lat.
Han vil ikke jobbe. Vi trenger sultne menn.
Vår edle venn ser ut til å glemme at sultne menn blir dydige.
Min tilbakekomst feires i kveld i Den store salen.
Ingen av oss dydige menn vil vel være med på den festen?
Min far vil treffe deg. Huset blir overvåket. Kom etter midnatt.
Som du vil. Du ser... slående ut.
- Og hvis du ennå bor hos din far... - Vær forsiktig.
- Jeg kan ta vare på meg selv. - Det er far jeg uroer meg for.
Er du virkelig så naiv? Tror du at du kan yppe ustraffet?
Tror du at du kan gjøre narr av dem? Du er en tåpe.
Vent, Marion. Jeg vet at tidspunktet er dårlig valgt.
Men jeg må si at du er...
...mer enn noen gang... dine øyne...
Til og med når du ser på meg med raseri i blikket, føler jeg...
Jeg tror at du fremdeles, -
- selv om det har gått så lang tid, kan se inn i sjelen min.
Fem år, og det samme våset. Fungerer det noen gang?
- Du ville blitt overrasket. - Heller forbløffet.
Hent Locksley-fangene.
Fangevokter! Her er jeg!
Hører du ikke?! Jeg er fra Locksley!
- Deres navn? - Will og Luke Scarlet.
- Hva er din forbrytelse? - Jeg bor på feil sted til feil tid.
Våre skattepenger går til sheriffen.
- Navn? - Benedict, sønn av Richard Giddens.
- Forbrytelse? - Å ha stjålet mel.
- Er du skyldig? Og din straff? - Jeg vet ikke.
- Hengning? Det er ikke mulig! - Hengning?!
- Jeg bønnfaller deg! - Pappa sa at du skulle redde oss!
Pappa sa at du skulle redde oss!
Vi pleier å tie om hengninger. De lager så helsikes mye bråk.
- For meltyveri? - Sheriffen vil statuere et eksempel.
Jeg skal snakke med denne sheriffen.
- Du bør behandle dem godt, ellers... - Her kommer det en til.
- Du er ikke fra Locksley. - Nei. Men du har reddet meg før.
Det var langt fra Nottingham!
Redd meg! For min kones og mitt nyfødte barns skyld.
- Hun var jo gravid, sa du. - Hun har født nå.
Løgnene dine kan bli din død.
Jeg kan ikke redde de andre, og nå får du dele deres skjebne.
Jeg er ikke fra Locksley. Sa jeg det?
Jeg er fra Rochdale. Det er derfor jeg kalles Allan i dalen!
Selv er jeg fra det ville Wales. Lås ham inne!
Du går glipp av ditt eget gjestebud. Ryktet går.
Det sies at du ble en svekling av krigen i Det hellige landet.
Min herres innsats var ærefull.
Det er mer ærefullt å bli og kjempe videre.
Jeg har besøkt fangene. De har begått grove forbrytelser.
Det gjør din benådning enda mer barmhjertig.
Benådning? De skal henges ved daggry.
Du sa selv at vi risikerer opprør.
Det er en skikk at sheriffen imøtegår de adelige i slike spørsmål.
Forresten så står du for morgendagens underholdning.
Vil du forsterke ryktene om svakhet?
Få stoppet dem nå, ellers vil vi alle få svi for det.
Marion? Får jeg nyte ditt selskap?
Ikke bare stå der! Hvis sheriffens menn ser...
- Får de nyte ditt selskap da? - Bli voksen.
Beklager at jeg ikke kunne ta imot deg før.
- Hvordan ble uhyret sheriff? - Jeg var uforsiktig.
Prins Johan deler ut grevskapene, og jeg ble forbigått.
- Hva kan vi gjøre? - Jeg må tenke på min datter.
Når jeg taler, hører ingen. Nå avhenger alt av deg, Robin.
- Hva kan vi gjøre? - Spille med. Prate med de adelige.
Du kan omvende dem. Ikke vis din misnøye offentlig.
- Bruk tid til å befeste din stilling. - Jeg har ikke tid.
I morgen forventes jeg å henge fire av mine bønder.
- Du må se dette på lang sikt. - Bøndene mine kan ikke vente!
Du må la dem dø. Du settes på prøve. Mislykkes du, får det følger.
- Kanskje. - Uten tvil! Dette er ingen lek.
Min datter snakker for mye, men har rett.
Du har ikke noe valg, Robin. Du må vente fram til du kan handle.
Ellers kan du kysse ditt gods og kanskje ditt liv farvel.
- Morder! - Morder!
Dette er ikke din feil, Robin.
Mine damer og herrer, vi skal være vitne til at rettferdigheten skjer-
- i Guds og kong Rikards navn. Før ut fangene!
Robin av Locksley, som nylig kom tilbake fra den hellige krigen-
- med personlige lovord fra kongen, skal lese kunngjøringen.
Hvis du prøver deg på noe, får din venn Much gjeste oss.
"La det bli kjent her i dette riket, der Hans Majestet Rikard hersker," -
- "at i dag, den 26. april" -
- "i det Herrens år 1192," -
- " er disse menn ført for retten og kjent skyldige:"
"Benedict Giddens fra Locksley, Will Scarlet fra Locksley," -
- "Luke Scarlet fra Locksley, Allan i dalen fra Locksley."
"Disse mennene er dømt til døden ved hengning."
- Måtte deres sjeler... - Vent!
"Vær så snill, ikke drep min bror, mitt barn, min innavlede fetter!"
På oppdrag fra biskop Anthony krever jeg at disse kirkens menn frikjennes.
De er ikke kirkens menn. De kan ikke benådes.
- Fort dere. - Jeg ga dem den siste olje i går.
- Og så? - De tok imot Gud gjennom meg.
De gjorde bot og ville bli fromme menn.
Jeg rådspurte biskopen, som godtok dem alle som noviser.
Hold kjeft.
- "Jeg, Anthony, utnevner herved..." - Hold kjeft!
- Er det mulig? - Ingen blir novise på en natt.
De ble postulanter! Novisenoviser, så å si.
De står under kirkens beskyttelse.
Novisenoviser? Oppfinnsomt. Heng dem, og pågrip ham.
Få høre trommen.
Se og nyt, Robin.
Jeg skal få presten til å snakke, og så er det ute med deg.
Måtte deres sjeler finne tilgivelse i himmelen.
Jeg er glad i dere! Jeg er glad i deg, Will!
Jeg er glad i deg, Luke! Vi ses i himmelen!
Innbyggere av Nottingham!
Disse forbrytelsene fortjener ikke verre straff enn gapestokken!
Godtar dere denne uretten? Jeg gjør det ikke!
Hjelp meg, herre!
Overgi deg, ellers dør Muld.
- Han heter Much. - Han er uansett snart muld.
Se opp!
- Robin! Denne veien! - Ikke bare stå der! Ta ham!
Vi drar tilbake til Locksley. For godt denne gangen.
- Bueskyttere! Hva gjør vi? - Vi gir dem noe å skyte på.
Jeg henter litt tennved.
Vær ærlig mot meg.
Mine utsikter til å få Bonchurch er vel ganske dårlige nå?
- Jeg visste det. - Dette er din bolig nå, min venn.
- Sherwood-boligen. - Jeg er ikke din venn.
Unnskyld meg!
Dette er vår skog.